Mantikora
Mantikora
Ett första utkast till förslag om Mantikora.
btw, jag har, i ett försök att rädda mina slitna monsterböcker placerat dom på något bra ställe som jag inte längre kan dra mig till minnes.
Är det någon vänlig själ som skulle kunna bidra med dom latinska namnen på Mantikora och Hippogriff?
Utseende:
Mantikoran har ett lejons kropp. Pälsen är vanligtvis inom spektrat rödbrun till blodröd. Ansiktet är dock människolikt. Ögonen ser även de mänskliga ut i grå eller blå färg. En viktig skillnad är de skarpa tänderna i tre rader som sitter i dess käftar, kapabla att krossa ben. Svansen liknar den av skorpionens, men med piggar eller borst som kan avfyras som projektiler.
Ursprung och Historia
Mantikorans ursprung är okänt. Vad man vet har de funnits på Altor en längre tid, baserat på gamla avbildningar från flera olika kulturer.
Det sägs att kejsar Domion ägde ett antal mantikoror, till vilka särskilt utvalda fångar som straff kastades på arenan som underhållning för folket.
Hemvist och Miljö
Observationer av Mantikoror har gjorts på ett flertal olika typer av miljöer. I Samkarnas och Solunas djungler, i klippiga öppna områden runt kopparhavet men även undantagsvis i täta skogar Kardien och Hynsolge. Det förekommer fall då Mantikoror tämts och nyttjats som väktare. I de flesta fall har det rört sig om mycket kompetenta magiker som lyckats med konststycket.
Uppträdande:
Mantikororna besitter en viss intelligens. De kan lära sig kommunicera på människospråk om än sparsamt. De är glupska rovbestar och drivs av en väldig hunger. Det ryktas om att de ibland kan ställa gåtor till tilltänkta offer, men detta är sannolikt en förväxling med sfinxen.
Föda
Mantikoran är ett utpräglat rovdjur. Den äter alla typer av byte, men har en otäck förkärlek för människokött. Vidare förtär den hela sina offer. Inga ben, kläder eller annat kvarlämnas. Bytet är borta för alltid, utan spår.
Jakten
Mantikoran är mycket skicklig på att spåra upp byten. Den smyger sig vanligtvis inom räckhåll för bytet, men det finns tillfällen då den lockat intelligenta varelser till sig med sin röst. När mantikoran ser sitt byte avfyrar den ett antal projektiler medelst en kraftfull skakning av den massiva svansen. Omedelbart därefter kastar den sig över sitt byte med bett och klor samtidigt som svansen slår fram mot offret som en skorpions. Både projektilerna och svansudden är täckta av ett potent gift och många byten är redan döda när mantikoran kastar sig över det.
Fortplantning
Mantikororna lever vanligtvis som solitärer. Man tror att de under en period av sin levnad söker upp en partner som de lever samman med under några år och då även reproducerar sig. Inga säkra observationer finns nedtecknade gällande mantikoraungar så uppgifter gällande storlek och tillväxttakt är i bästa fall gissningar.
Livscykel
Symbolik
Egenheter
Mantikorornas röst är väldigt säregen och kan beskrivas som påminnande lätet från ett blåsinstrument. Normalt tal låter ungefär som de lägre registrena av en träflöjt medans dess rytande låter som utblandat med en trumpet.
Projektilerna återbildas så sakteliga i en ungefärlig takt om en av dagen. Dessa piggar är väldigt vassa och hårda, varför de utgör utmärkta pilspetsar.
Flera delar av mantikoran sägs ha magiska egenskaper och nyttjas, när tillgängliga i ett flertal dekokter ereb över.
Det finns även bevingade exemplar. Det är osäkert om det är en ovanlig naturlig företeelse eller om det rör sig om en egen underart.
Edit: 2 Tillägg enligt diskution
btw, jag har, i ett försök att rädda mina slitna monsterböcker placerat dom på något bra ställe som jag inte längre kan dra mig till minnes.
Är det någon vänlig själ som skulle kunna bidra med dom latinska namnen på Mantikora och Hippogriff?
Utseende:
Mantikoran har ett lejons kropp. Pälsen är vanligtvis inom spektrat rödbrun till blodröd. Ansiktet är dock människolikt. Ögonen ser även de mänskliga ut i grå eller blå färg. En viktig skillnad är de skarpa tänderna i tre rader som sitter i dess käftar, kapabla att krossa ben. Svansen liknar den av skorpionens, men med piggar eller borst som kan avfyras som projektiler.
Ursprung och Historia
Mantikorans ursprung är okänt. Vad man vet har de funnits på Altor en längre tid, baserat på gamla avbildningar från flera olika kulturer.
Det sägs att kejsar Domion ägde ett antal mantikoror, till vilka särskilt utvalda fångar som straff kastades på arenan som underhållning för folket.
Hemvist och Miljö
Observationer av Mantikoror har gjorts på ett flertal olika typer av miljöer. I Samkarnas och Solunas djungler, i klippiga öppna områden runt kopparhavet men även undantagsvis i täta skogar Kardien och Hynsolge. Det förekommer fall då Mantikoror tämts och nyttjats som väktare. I de flesta fall har det rört sig om mycket kompetenta magiker som lyckats med konststycket.
Uppträdande:
Mantikororna besitter en viss intelligens. De kan lära sig kommunicera på människospråk om än sparsamt. De är glupska rovbestar och drivs av en väldig hunger. Det ryktas om att de ibland kan ställa gåtor till tilltänkta offer, men detta är sannolikt en förväxling med sfinxen.
Föda
Mantikoran är ett utpräglat rovdjur. Den äter alla typer av byte, men har en otäck förkärlek för människokött. Vidare förtär den hela sina offer. Inga ben, kläder eller annat kvarlämnas. Bytet är borta för alltid, utan spår.
Jakten
Mantikoran är mycket skicklig på att spåra upp byten. Den smyger sig vanligtvis inom räckhåll för bytet, men det finns tillfällen då den lockat intelligenta varelser till sig med sin röst. När mantikoran ser sitt byte avfyrar den ett antal projektiler medelst en kraftfull skakning av den massiva svansen. Omedelbart därefter kastar den sig över sitt byte med bett och klor samtidigt som svansen slår fram mot offret som en skorpions. Både projektilerna och svansudden är täckta av ett potent gift och många byten är redan döda när mantikoran kastar sig över det.
Fortplantning
Mantikororna lever vanligtvis som solitärer. Man tror att de under en period av sin levnad söker upp en partner som de lever samman med under några år och då även reproducerar sig. Inga säkra observationer finns nedtecknade gällande mantikoraungar så uppgifter gällande storlek och tillväxttakt är i bästa fall gissningar.
Livscykel
Symbolik
Egenheter
Mantikorornas röst är väldigt säregen och kan beskrivas som påminnande lätet från ett blåsinstrument. Normalt tal låter ungefär som de lägre registrena av en träflöjt medans dess rytande låter som utblandat med en trumpet.
Projektilerna återbildas så sakteliga i en ungefärlig takt om en av dagen. Dessa piggar är väldigt vassa och hårda, varför de utgör utmärkta pilspetsar.
Flera delar av mantikoran sägs ha magiska egenskaper och nyttjas, när tillgängliga i ett flertal dekokter ereb över.
Det finns även bevingade exemplar. Det är osäkert om det är en ovanlig naturlig företeelse eller om det rör sig om en egen underart.
Edit: 2 Tillägg enligt diskution
Senast redigerad av Fafnir den 2011-01-11 00:34, redigerad totalt 2 gång.
...Men vem skall föra våra runor, så väl, med den äran?
----------
Instagram: porkypete
----------
----------
Instagram: porkypete
----------
- Grisodlar'n
- Kardisk Bontisâl
- Inlägg: 1460
- Blev medlem: 2007-11-09 01:15
- Ort: Västerås
Enligt MB1:
Mantikora: Manticora scorpio, Manticora Sagittis, Manticora verberans (troligtvis beroende på vilken slags svansbeväpning den har). Manticora borde kanske räcka? Enligt den kejserliga jori som utvecklats på forumet, så blir väl namnet Mantikora?
Hippogriff: Parahippus aviforma (Jag föreslår istället Hippogryphuz, Hippogryphuz akrogaliensis eller ngt liknande)
Mantikora: Manticora scorpio, Manticora Sagittis, Manticora verberans (troligtvis beroende på vilken slags svansbeväpning den har). Manticora borde kanske räcka? Enligt den kejserliga jori som utvecklats på forumet, så blir väl namnet Mantikora?
Hippogriff: Parahippus aviforma (Jag föreslår istället Hippogryphuz, Hippogryphuz akrogaliensis eller ngt liknande)
-
- Admin
- Inlägg: 9059
- Blev medlem: 2007-02-27 07:25
-
- Admin
- Inlägg: 9059
- Blev medlem: 2007-02-27 07:25
Magsyran som ingrediens i elexir inkluderade jag lite diskret i texten. Nu är mantikoraspikarna omnämnda också. ![Smile :)](./images/smilies/icon_smile.gif)
![Smile :)](./images/smilies/icon_smile.gif)
Projektilerna återbildas så sakteliga i en ungefärlig takt om en av dagen. Dessa piggar är väldigt vassa och hårda, varför de utgör utmärkta pilspetsar.
Flera delar av mantikoran sägs ha magiska egenskaper och nyttjas, när tillgängliga i ett flertal dekokter ereb över.
...Men vem skall föra våra runor, så väl, med den äran?
----------
Instagram: porkypete
----------
----------
Instagram: porkypete
----------
Alla mantikoror som nämnts, avbildats eller liknande tycks ha manliga ansiktsdrag. Vidare tycks många olika källor gissa sig till släktskap med kimeror eller sfinxer...
Fortplantning
Mantikororna lever vanligtvis som solitärer. Endast mantikoror med manliga ansiktsdrag har observerats, varför frågan om kön debatterats livligt bland de lärde. Vissa menar att honorna är skyggare och därför inte ännu upptäckts. Andra menar på att de är tvekönade. Man tror i båda fallen vanligtvis att de under en period av sin levnad söker upp en partner som de lever samman med under några år och då även reproducerar sig.
Andra teorier är exempelvis att de befruktar sig själva. En teori presenterad av Eberhart är att mantikoran och sfinxen är samma art. och att de vart femtionde år avlar en avkomma som, baserat på stjärnornas positioner, utfaller som endera sfinx eller mantikora.
Inga säkra observationer finns nedtecknade gällande mantikoraungar så uppgifter gällande storlek och tillväxttakt är i bästa fall gissningar.
Fortplantning
Mantikororna lever vanligtvis som solitärer. Endast mantikoror med manliga ansiktsdrag har observerats, varför frågan om kön debatterats livligt bland de lärde. Vissa menar att honorna är skyggare och därför inte ännu upptäckts. Andra menar på att de är tvekönade. Man tror i båda fallen vanligtvis att de under en period av sin levnad söker upp en partner som de lever samman med under några år och då även reproducerar sig.
Andra teorier är exempelvis att de befruktar sig själva. En teori presenterad av Eberhart är att mantikoran och sfinxen är samma art. och att de vart femtionde år avlar en avkomma som, baserat på stjärnornas positioner, utfaller som endera sfinx eller mantikora.
Inga säkra observationer finns nedtecknade gällande mantikoraungar så uppgifter gällande storlek och tillväxttakt är i bästa fall gissningar.
...Men vem skall föra våra runor, så väl, med den äran?
----------
Instagram: porkypete
----------
----------
Instagram: porkypete
----------
Är det ingen av Altors lärde som någonsin fått för sig att kolla "underredet"? Könsorganen sitter knappast i ansiktet och det borde väl ändå de flesta känna till.Fafnir skrev: Endast mantikoror med manliga ansiktsdrag har observerats, varför frågan om kön debatterats livligt bland de lärde.
Jag anser att en expedition med äventyrare genast bör utrustas, för att skjuta och kontrollera så många Mantikoror som möjligt, för att utreda detta.
Ja eftersom mantikoror faktiskt användes på arenan i Imperiet så vet man nog om deras kön även om kanske fortplantningen rent praktiskt inte är konstaterad. Jag gillar både tveköningsidén och sfinxteorin.
En teori som den lärde Matti has Bakakakor i Erbulasbergen hävdade under sin tid i Pendon var att gudarna satte ett definitivt antal mantikoror på Altor och att nya mantikoror inte föds. En stor utrotning skedde under Imperiets tid.
En teori som den lärde Matti has Bakakakor i Erbulasbergen hävdade under sin tid i Pendon var att gudarna satte ett definitivt antal mantikoror på Altor och att nya mantikoror inte föds. En stor utrotning skedde under Imperiets tid.
Tänkte bara att det finns djur som har enbart interna könsorgan, även hanen så bara för att man har kunnat undersöka Mantikoror i detalj så är det inte säkert att man har kunnat fastställa könet utan en dissikering av dött djur o.s.v.
Jag är inte tillräckligt insatt i hur imperiet hanterade och såg på djur, men vissa sådana vilda djur kan ha blivit uppsatta som mer än vanliga djur och hyllas, och om så är fallet så finns också risk för att djuret inte blir tillräckligt undersökt, speciellt och djuret blir bränt på bål eller liknande om det dör i strid.
Håller med om att ett djur som har funnits i tjänst på det sättet borde ha blivit undersäkt ordentligt, men jag ville bara ge scenarios som kan förklara frånvaron av information.
Jag är inte tillräckligt insatt i hur imperiet hanterade och såg på djur, men vissa sådana vilda djur kan ha blivit uppsatta som mer än vanliga djur och hyllas, och om så är fallet så finns också risk för att djuret inte blir tillräckligt undersökt, speciellt och djuret blir bränt på bål eller liknande om det dör i strid.
Håller med om att ett djur som har funnits i tjänst på det sättet borde ha blivit undersäkt ordentligt, men jag ville bara ge scenarios som kan förklara frånvaron av information.
Mattihas Bakakaors teori gäller nog fler sällsynta legendariska varelser och svarar praktiskt nog på borde fortplantningsfrågan och varför de just är så sällsynta. Sålunda hade hans teorier en ganska stor framgång. Tills frågan om vilken gud som skapat dem och varför kom upp. Den dagen minns fortfarande de lärde med fasa. Datumet är nedtecknat som "Torgslagets dag" i Pendons historia.Mikael skrev:Ja eftersom mantikoror faktiskt användes på arenan i Imperiet så vet man nog om deras kön även om kanske fortplantningen rent praktiskt inte är konstaterad. Jag gillar både tveköningsidén och sfinxteorin.
En teori som den lärde Matti has Bakakakor i Erbulasbergen hävdade under sin tid i Pendon var att gudarna satte ett definitivt antal mantikoror på Altor och att nya mantikoror inte föds. En stor utrotning skedde under Imperiets tid.
![Wink ;)](./images/smilies/icon_wink.gif)
...Men vem skall föra våra runor, så väl, med den äran?
----------
Instagram: porkypete
----------
----------
Instagram: porkypete
----------